- Hallo, Duke. - Hallo, Mike. Flaks i dag?
Hadde et bra opplegg og alt gikk fint, helt til politiet kom.
- Synd det ikke funket. - Purken kunne latt ærlige folk i fred
Da kunne dette landet gått så det suste, uten sosialhjelp og greier.
Ikke bekymre deg, Mike, velstanden er rett rundt hjørnet.
Ja, der har den vært lenge. Skulle gjerne visst hvilket hjørne.
- Duke, jeg tørner inn. Bon soir. - Bon soir, Mike.
- Her. Det sitter en utenfor skuret. - Ser ut som et røft sted.
- Opphold Irene. - Urettferdig, jeg fortalte om dette.
Men vi kom hit først.
God aften.
- God aften. - Lyst til å tjene fem dollar?
- Jeg hørte ikke helt. - Har du lyst til å tjene fem dollar?
Fem dollar?
Ikke for å være skeptisk, men hva må jeg gjøre for dem?
Bli med meg til Waldorf-Ritz hotell, der jeg skal vise deg til noen folk.
Tør jeg spørre hvorfor du vil vise meg til folk på Waldorf-Ritz?
Det er bare en selskapslek. Søppeljakten.
Hvis jeg finner en glemt mann først, vinner jeg. Er det klart?
Helt klart.
Skal jeg iføre meg hale, eller komme som jeg er?
Ikke vær spydig. Vil du tjene fem dollar, eller ikke?
Du aner ikke hvor smigret jeg er over ditt sjenerøse tilbud.
Men jeg må nok ta det opp med styret.
Og samme hva styret mitt mener, så syns jeg du skulle hatt pryl.
- George, gjør noe. - Har du for vane å slå damer?
Kanskje jeg har for vane å slå herrer også.
- Skal du ikke gjøre noe? - La oss få tak i en politimann.
- Hvem er du? - Irene. Du dyttet min søster Cornelia
- Skal jeg dytte Cornelias søster òg? - Det ville jeg ikke like.
- Best du kommer deg vekk, da. - Vær sikker!
- Sett deg. - Jeg sitter.
- Trenger du hjelp, Duke? - Nei da, alt er under kontroll.
- Er du med i dette jaktlaget? - Ikke nå. Er de også glemte menn?
- Kan hende, ja. Hvordan det? - Det var morsomt, jeg måtte le.
- Har drømt om det fra jeg var liten. - Hva da?
Å dytte Cornelia i en askehaug. Trofaste George var med henne.
Vi kaller ham det, fordi han går alle på nervene. Faren er megler.
Meget opplysende.
Cornelia trodde hun skulle vinne, og du dyttet henne i en askehaug.
Kan du følge med på en intelligent samtale litt?
- Jeg skal prøve. - Fint.
Kan du fortelle meg hva en søppeljakt er?
Som en skattejakt, men i en skatte- jakt leter du etter noe du vil ha.
I en søppeljakt prøver du å finne noe som ingen vil ha.
- Som en glemt mann. - Ja. Og vinneren får en premie.
Eller æren av å vinne, for alle pengene går til veldedighet.
Om det er penger igjen, men det er det aldri.
Det forklarer jo det hele.
Jeg vil ikke leke flere selskapsleker med mennesker som innsats.
Det er jo temmelig simpelt.
Det har jeg ikke tenkt på.
Hvorfor bor du på et sånt sted når det fins så mange fine steder?
- Vil du virkelig vite det? - Gjerne.
Eiendomsmegleren min mente det var bra for astmaen min å bo her.
- Onkelen min har astma. - Litt av et sammentreff.
Jeg bør vel gå nå, hva?
- Det er nok lurt. - Jeg vil se hvem som vant.
Sikkert Cornelia igjen. Hun har nok funnet en annen glemt mann.
Mener du at hvis du tok meg med, så ville du vinne?
Ja, om jeg kommer dit først. Men jeg så jo hva du gjorde med Cornelia.
- Du vinner om du tar meg med dit? - Ja, men jeg vil ikke spørre deg.
- La oss slå Cornelia. - Det er ikke for mye forlangt?
Jeg er nysgjerrig, jeg også.
Jeg vil se hvordan en søppeljakt ser ut.
- Det fortalte jeg jo. - Jeg er nysgjerrig for det.
Kom igjen, da.
Takk.
- Navnet er Blake. - Bullock her.
Dette stedet minner litt om et galehus.
For å åpne et galehus trenger du bare et tomt rom og de rette folkene.
God aften, mrs Johnson!
Se på den gamla med ei geit.
Jeg har måttet se på henne i 20 år. Det er kona.
Alexander!
- Beklager så mye. - Tror du ikke jeg gjør det?
Alexander, se på den fine geita!
Carlo og jeg fant den i Bronx. Er den ikke fin?
- Den lukter ikke så godt. - Alexander har aldri likt dyr.
- Kom så, geitebukken. - Snakker du til meg eller den der?
Kom nå, ikke vær redd trappa. Kom så, geitebukken.
Jeg har en geit!
Du har en geit. Kan du ta mrs Bullocks geit?
Jeg har en geitunge.
Hva mer må vi skaffe?
Etter geita må dere få tak i en glemt mann og en japansk gullfisk.
Få vekk den der. Hva?
En glemt mann og en bolle med en japansk gullfisk i.
Jeg husker ikke hva han sa.
- Hva snakker du om? - La oss dra hjem.
Vi må skaffe en bolle med japanske menn og en glemt gullfisk.
- Eller var det en ål? - Gullfisk!
Jeg vet ikke noe om gullfisk, men du finner en glemt mann i senga hjemme!
Jeg klarer ikke å konsentrere meg.
- Er alle disse folkene jegere? - Noen er jegere, noen mottakere.
Høres ut som et konkursoppgjør.
- Hvem tar imot meg? - Jeg tar deg med til komiteen.
Jeg gleder meg.
- Hold an, hva har du der? - Godfrey. Er Cornelia kommet?
Nei. Hvor fant du ham?
Irene!
Mr Godfrey!
Dette er Godfrey. Jeg har en glemt mann!
Han heter Godfrey.
En glemt mann? Vær stille!
Miss Bullock har en glemt mann. Kan du komme fram hit?
Ja, gå fram, Godfrey.
- Får jeg stille deg noen spørsmål? - Fyr løs.
- Hva er adressen din? - Fyllinga 32 East River, Sutton Place
- Det er fasjonabelt der? - Noen steder.
- Er det din faste adresse? - Det spørs hvor fast den er.
De driver og fyller ut der.
- Får jeg spørre om noe personlig? - Bare det ikke er for personlig.
- Er det kinnskjegget ditt eget? - Ingen andre har gjort krav på det.
Noen prøvde å lure komiteen tidligere i kveld -
- ved å sette kunstig kinnskjegg på en i deres egen gruppe. Får jeg...
- Får jeg... - Med den største fornøyelse.
- Er du ettersøkt av politiet? - Nei, ingen vil ha tak i meg.
- Et meget godt svar. - Vil ingen i det hele tatt ha ham?
- Ingen. - Så synd, da.
- Tvert imot, det kan være en fordel. - Komiteen er fornøyd.
Irene Bullock får 20 poeng for en glemt mann, 50 ekstra for den første.
Tale!
Gruppe 10 vinner sølvpokalen.
Tale!
Jeg hadde to grunner til å komme hit i kveld.
Jeg ville hjelpe denne unge damen, og jeg ville se-
- hvordan en bøling hjernedøde tomsinger oppfører seg.
Nysgjerrigheten er nå tilfredsstilt, jeg kan dra tilbake til viktige folk.
- Hva kalte han oss? - Tomsinger. Ikke vet jeg hva det er.
Bra kar! Det har jeg villet si hele kvelden, men jeg har ikke turt.
Å, Godfrey!
Unnskyld, jeg ville ikke tatt deg med hadde jeg visst de ville håne deg.
Det er første gang jeg har slått Cornelia, og det hjalp du meg med.
- Så jeg er Cornelia-knuseren, hva? - Jeg skulle gjerne gjøre noe for deg.
- Hvorfor? - Fordi du har gjort noe for meg.
Du kan jo gi meg en jobb, om du har en ledig.
Kan du hove? Vi mangler hovmester. Han vi hadde, sluttet i morges.
Irene, du er ønsket i Jaderommet. Vil du ikke ha pokalen din?
- De kan beholde den. - Ikke prat med ham. Hva vil folk tro?
Blåser jeg i. Godfrey skal bli hovmesteren vår.
- Hvem sin hovmester? - Han skal jobbe for oss.
Tøys! Du vet ikke noe om ham. Han har ingen referanser...
- Den forrige stjal sølvtøyet. - Det var en ren tilfeldighet.
Villkatter blir visstnok gode kjæledyr.
Hva har katter med hovmestere å gjøre? Ikke hør på datteren min.
Hun er så impulsiv. Ikke skrik til moren din.
- Irene har vunnet, og skriker til oss - Er konkurransen over?
Hun skriker alltid når hun vinner.
Nå kan du gå, min gode mann. Tusen takk for at du kom.
- Han skal ikke gå. - Det er best.
Bevares, der er Cornelia, med en til!
Du kommer for sent, Cornelia. Jeg har vunnet.
Når får jeg mine fem dollar?
Snakk til søsteren din, hun vil ansette den mannen som hovmester.
Hvorfor ikke? Han kan bli en bra hovmester.
Det blir jeg helt sikkert.
- Hvor får jeg mine fem raske? - Raske? Hva snakker han om?
- Fem raske! - Jeg lovet ham fem dollar.
Så gi ham dem og få ham ut før din søster hyrer ham som sjåfør!
At det tok så lenge før jeg skjønte at det er galskap på din fars side!
Godfrey, jeg håper du er flink til å pusse sko.
- Best vi dropper hovmestergreia. - Du blir den beste vi har hatt.
Her, du må kjøpe deg noen klær og sånt.
Vel, jeg...
Jeg ba Jeeves legge fram den andre frakken.
- Du har en herlig humor. - Takk.
Vel, god natt, da.
Bare ett spørsmål: Hvor bor du?
1011, 5. Avenue. Så rart, det tenkte jeg ikke på.
Nei. 1011, 5. Avenue.
- God natt igjen, da. - God natt, Godfrey.
God morgen.
- Jeg er den nye... - Ja da, den nye hovmesteren.
- Hvordan visste du det? - De fyker ut og inn hele tiden.
- Hvorfor det? - Noen får sparken, andre går lei.
- Er familien så krevende? - Nei, de er så sprø.
- Får jeg være frimodig? - Heter du det?
- Nei, jeg heter Godfrey. - Så vær frimodig.
- Du er svært så entusiastisk. - Ikke bekymre deg, jeg er dreven nok.
- Kan vi være venner? - Jeg er venn med alle hovmestere.
Hva er en sjøfugl på tre bokstaver med r i midten?
- Jeg vet ikke. - Du er ikke til noen hjelp.
- Hvor fikk du den dressen fra? - Hva er galt med den?
Den ville se bedre ut om du fjernet utleielappen.
Takk.
Har hovmesteren rom her i huset?
Det trenger du ikke. Bare heng hatten ved døra, lett å få tak i på vei ut.
Det er den gamle kjeftesmella. Hun pleier å ringe på denne tiden.
Fru Bullock. Moren.
- Gjør du ikke noe med det? - Med henne eller ringingen?
Er hun i bakrus, og det er hun som regel, ringer hun snart igjen.
Da må du løpe med en tomatjuice til henne.
Der har vi henne.
- Nå har du din store sjanse, Amor. - Skal jeg ta det med til henne?
Du kan like godt hoppe i det. En advarsel: Hun ser nisser.
Små menn.
Dem har jeg botemiddel mot. Har du worchestersa... Jo, der.
- Hva skal du med den? - Gjør mot andre, osv.
- Skal du svi spiserøret hennes? - En trenger motgift en slik morgen.
- Hvor finner jeg henne? - Denne veien er raskest.
Ovenpå, til venstre.
- Men hvilken... - Første døra er hennes rom.
- Ønsk meg lykke til. - Tvi, tvi.
- Hvilken dag er det, Molly? - Jeg er ikke Molly.
- Hvem er ikke? - Jeg.
- Slutt å hoppe, så jeg ser hvem du er - Jeg hopper ikke.
- Det var bedre. Hva heter du? - Godfrey.
- Er du en jeg kjenner? - Vi møttes på Waldorf-Ritz i går.
Å ja, du var i selskap med mrs Maxton i baren.
- Vel, var du? - Jeg er den glemte mannen.
- Altfor mange har vonde minner. - Det er sant.
Hvorfor spiller de samme melodi om og om igjen?
- Gjør de? - Hører du ikke?
Jo, det gjør jeg...
På en måte...
Samme melodi, om og om igjen.
- Får jeg... - Får du hva da?
Hvor er du?
- Hva er det? - Nissefjerner.
- Så du også ser dem. - De er gamle kjente.
Ikke tråkk på dem. Jeg liker dem ikke, men ikke tråkk på dem.
Jeg skal være forsiktig. Jeg vil dem ikke noe vondt.
- Hva skal jeg med denne? - Drikk den, så forsvinner de fort.
Veldig fort.
En må ikke være slem mot dem, bare sende dem rolig bort.
- Er det bedre nå? - Ja. Du er til stor hjelp.
Forsvinn, små nissemenn. Husj!
Men... Du har ikke sagt hvem du er.
Godfrey, den glemte mannen. Jeg er den nye hovmesteren.
- Den stygge mannen med skjegg? - Selvsamme.
- Jeg hadde aldri kjent deg igjen. - Takk.
Men du er til stor trøst. Jeg håper jeg ser mer til deg.
Kanskje jeg ikke bør drikke mer av dette, ellers forsvinner vel du også.
Jeg la hatt og koffert ved trappa, så du kan gå ut hoveddøra.
- Jeg vant første runde. - Du jobber her ennå?
- Jeg har ikke hørt noe annet. - Det var blåbær, prøv løvinnen.
- Og hvem er det? - Cornelia, en liten humørklump.
- Jeg traff henne i går kveld. - Hun er verre om morgenen.
Hvem er du og hva gjør du her? Vil jeg ha frokost, sier jeg fra.
Ut! Jeg tar ikke imot frokost fra lasaroner! Ikke kom inn hit igjen!
- Jeg tapte nok andre runde. - Kom med frokost til meg!
Det byr seg stadig nye muligheter. Vil du prøve igjen?
- Hvordan er hun om morgenen? - Ikke så hissig, men mer lumsk.
Jeg setter tingene dine her, så du ikke glemmer dem.
God morgen. Jeg kommer med frokost.
- Er du den nye hovmesteren? - Husker du ikke i går kveld?
- Hva skjedde med Godfrey? - Jeg er Godfrey.
Du ser så annerledes ut. Hvor ble kinnskjegget av?
Snu deg, få se på deg. Du er det søteste jeg har sett.
- Takk. Var det noe mer? - Ja, sett deg og prat med meg.
Deilig å prate om morgenen, særlig hvis du har vært ute kvelden før.
Bør jeg ikke heller prate stående?
Nei, hvis du er ubekvem, blir jeg det også, og glemmer hva jeg skulle si.
Hvis du insisterer. Men det passer seg ikke for en hovmester.
Du er mer enn en hovmester, du er første protesjeen jeg har hatt.
- Sånn som Carlo. - Hvem er Carlo?
Han er mors protesjé.
Så slipper Carlo å jobbe og kan øve i stedet.
Men det gjør han aldri likevel.
Kan du spille noe, Godfrey? Piano eller noe, mener jeg.
Det spiller ikke så stor rolle. Rart, den ene tanken tar den andre.
- Pussig, det. - Jeg føler meg så moden og voksen.
Når jeg har en protesjé. Du er den første jeg har hatt.
- Du har aldri hatt andre? - Nei, og det er så spennende.
Det gir meg noe å tenke på, og så er det oppbyggende.
Hva må en protesjé gjøre?
Bare vær hovmester, du, så er jeg støtten din.
Akkurat.
Så får du noe å tenke på, og det blir så artig.
Uhyre artig.
Hvis Cornelia blir slem, trenger ikke du gjøre noe.
Jeg er støtten din, så jeg gir henne inn.
- Jeg håper ikke det blir nødvendig. - Det var bare et eksempel.
Men en protesjé har ansvar også.
Kaller noen på meg og jeg ikke kommer så slår det tilbake på deg.
Ja, det tenkte jeg ikke på. Deilig å ha en intelligent mann å prate med.
- Det er oppklarende for meg også. - Vet du hva du er?
- Jeg er ikke helt sikker. - Du er mitt ansvar.
- Så hyggelig. - Vi ses i kirken.
- God morgen. En fin morgen, sir. - Ja, det er en fin morgen.
Ikke forhast deg. Jeg er av den gammeldagse typen.
Og jeg var mester i mellomvekt i studietiden.
Jeg ville bare si fra før vi begynner.
Jeg er den nye hovmesteren, jeg serverte nettopp Irene frokost.
Skifter du alltid klær når du serverer frokost?
- Den unge damen kan forklare. - Han er faktisk den nye hovmesteren.
- Du burde sagt at du er hovmesteren. - Beklager, sir. Får jeg lov?
Det er en herremann her, jeg tror han kommer med nok en stevning.
- Jeg har nok en presang til deg. - Hvem i familien er det denne gang?
Miss Cornelia knuste noen vinduer i 5. Avenue på vei hjem i natt.
- Piker er piker, vet du. - Adjø.
I denne familien hagler stevningene inn.
En drosjesjåfør venter på kjøkkenet. Han vil ha 50 dollar og hesten sin.
- Hvilken hest? - Den Irene red opp trappa her i natt.
- Hvor er hesten? Jeg har den ikke. - Irene satte den i biblioteket.
Begynner du å skjønne?
Kom her, min gode mann.
- Liker du deg her foreløpig? - Det er høyst underholdende.
Ja, vi er en underholdende familie. Tror du at du vil like deg her?
Det er jo mer attraktivt enn å bo i en pakkeske på byfyllinga, da.
Ja, var det ikke der jeg traff deg? Nå husker jeg det.
Vi hadde en slags selskapslek, søppeljakten, kalte de den visst.
Vi trengte en glemt mann og jeg ba deg bli med meg til Waldorf-Ritz.
- Etter det husker jeg ikke helt. - Jeg dyttet deg i en askehaug.
Ja visst, ja. Meget morsomt. Det var fin, ren aske.
- Jeg beklager så mye. - Nei da, det var så morsomt, så.
Har du et lommetørkle? Det er en flekk på skoen min. Ordner du det?
Jeg kan sørge for at du blir oppsagt, men jeg liker å seigpine.
Når jeg er ferdig med deg, vil du nyte å være tilbake på byfyllinga.
Ingen gjør det til vane å dytte Cornelia Bullock i askehauger.
Jeg skal gjøre livet ditt så surt...
- Godfrey, jeg liker findressen. - Takk for at du hentet den.
- Den passer jo bra, til å være brukt. - Jeg har jo standardmål, da.
- Liker du den nye pyjamasen min? - Den er meget pen, takk.
Jeg hørte hva du sa til Godfrey. Du har å la ham være i fred.
- Og hvem skal tvinge meg til det? - Ellers får du en på truten.
- Så du blir fysisk av deg? - Vær sikker.
- Forelsker du deg i hovmestere nå? - Nei, han er protegeen min.
Å, så det er derfor du velger ut dresser til ham.
Hva om far får høre om det?
- Far får ikke høre om det. - Du virker svært så sikker.
I tilfelle får far også høre om deg og den dustete studenten.
Aner ikke hva du snakker om.
Men hvis far får høre om det, gir jeg noen en på truten selv.
Så Lille Rødhette klarer ikke å fange en ulv på sin egen alder?
Hun forelsker seg i en hovmester og lever lykkelig på en askehaug.
- Får jeg komme inn? - Du er jo alt inne.
Meget interessant bok. Om grekerne i middelalderen.
Den ville Irene likt. Du er jo så glad i middelaldrende.
- Carlo, hvem har konsert i kveld? - Den store Kalinisky.
- Pianist? - Nei, cellist.
Samme, det. Det er nå musikk.
Godt å se dere jentene ha en koseprat. Eller er det en koseprat?
Tenk å se hele familien Bullock samlet i ett rom.
- Ikke glem Carlo. - Jeg glemmer ikke Carlo.
- Jeg føler meg som en av familien. - Ikke gå noe sted.
Du har ikke noe imot at jeg tar opp noen familieanliggender, Carlo?
Nei da.
Du skal ikke mase om de smålige forretningene dine igjen?
Jeg har sett på månedens regninger. Dere må tro jeg er finanssdeptet.
Ikke mas om det der igjen, pappa.
Jeg betaler gjerne 60 % i skatt, men det går ikke når familien bruker 50 %
Hvorfor skal staten få mer enn din egen familie?
Ja, hvorfor skal staten få mer enn ditt eget kjøtt og blod?
Det er sånn de er.
Penger, penger, penger!
Frankensteinuhyret som ødelegger sjeler.
Ikke si mer om det, Carlo blir oppskaket.
Vi må komme til enighet her. Enten Carlos eller jeg.
- Om hva da? - En av oss må ut, dermed basta.
Du er beruset, vet ikke hva du sier.
Ikke godt å vite hva folk sier når man bor med en slik gjeng.
Denne familien trenger disiplin. Jeg har vært en tålmodig mann, -
- men når hester ris opp trappa og settes i biblioteket, er det nok.
Insinuerer du at jeg red en hest opp trappa i natt?
Kanskje det ikke var en hest jeg så i biblioteket.
Jeg red ikke en hest i biblioteket, for jeg gikk ikke i rideklær.
- Irene red hesten opp trappa. - Hvilken hest?
- Spar deg. Jeg ba deg la være. - Jeg red ingen hest.
Men om jeg hadde gjort det, hvem knuste vinduene i 5. Avenue?
Du vet hvilke vinduer, og hva med den studentdusten? Bla, bla, bla.
Jeg blåser i hvem som knuste hester eller red vindu opp trappa, bla, bla.
Men denne familien må roe seg!
- Ikke mas sånn. Du oppskaker Carlo. - Heng Carlo!
- Har du laget disse, Godfrey? - Jeg hjalp til.
- Nydelig. Du må la meg få hjelpe til. - Jeg føler meg beæret.
- Jeg har tapt mye penger i det siste. - Kanskje de er i den andre dressen.
Fortsetter det som nå, har jeg snart ingen dress.
Hvilke er forgiftet?
Takk.
Hva med at enkelte plukker opp folk de finner og tar dem med hjem?
Vi kan jo bli knivstukket og ranet en natt.
- Hvem skal knivstikke hvem? - Vi vet ingen ting om visse folk.
Noen bør snakke med Irene om at hun plukker opp ukjente.
- Hva for en ukjent? - Hold tåta, du!
- Jeg har livet mitt kjært. - Det varer ikke lenge.
Så så, barn. Carlo, kom og smak på den deilige forretten.
- Vi bør hyre folk via arbeidskontoret - Jeg er enig med Cornelia.
Hva snakker dere om?
Du oppskaket Carlo, og nå Irene. Husk sammenbruddet hennes nylig.
Det er derfor jeg ikke bryr meg om dette.
Hvis mor kan sponse Carlo, så kan vel jeg sponse Godfrey.
Godfrey vet det ikke er personlig, -
- men ingen av oss vil våkne knivstukket en morgen.
Godfrey er det første hun bryr seg om siden spisshunden hennes døde.
Irene, ikke få anfall nå. Carlo, gi meg en sofapute.
Opp med hodet, vennen.
Så så, vennen, ikke gråt.
Hun har ikke anfall.
- Hva er dette for tøv? - Du har aldri forstått kvinner.
- Kan du ikke få tak i lege? - Jeg vil ikke ha lege!
- Vil du ha en ispose? - Nei, jeg vil dø!
Det må du ikke.
Jeg blir kvalm av henne. Vi går.
- Carlos, imiter en gorilla for Irene. - Jeg er ikke i humør.
Slutt å spise forrett og kom deg i humør.
Ja vel, men jeg legger ikke sjelen i det.
Irene, se på Carlo. Du syns alltid det er så morsomt.
Kom igjen, Carlo - fort.
Se på Carlo, Irene. Er det ikke herlig? Er han ikke flink?
Carlos, kom hit ned, så hun ser deg bedre.
Er han ikke flink?
Carlo, kom hit ned, så Irene ser deg.
Er det ikke morsomt? Se, han er ved døra.
- Han skremmer meg. - Nei da, ikke vær redd.
Han er ingen ekte gorilla, han bare imiterer.
Vennen, se på Carlo.
- Se! Er han ikke flink? - Nei!
Slutt å imitere en gorilla og imiter et mannfolk.
Du vet ikke hva sann kunst er.
Denne familien trenger ingen stimuli. Jeg går på rommet mitt.
En dag skal jeg på gorillajakt, og da bommer jeg ikke.
- Har Cornelia gått? - Ja, vennen.
- Hvor er Godfrey? - Rett her. Ikke gå, Godfrey.
- Vi kommer for sent til konserten. - Jeg kommer straks.
Godfrey, kom hit bort, så Irene får se på deg.
- Her er Godfrey, vennen. - Hvor?
Si hallo til Irene, så hun vet hvor du er.
- Hallo, Godfrey. - Han har lovet å bli. Ikke sant?
- Hvis jeg er ønsket. - Klart du er. Ikke sant, Irene?
- Ja. Gå bort. - Ta deg godt av henne.
Ja, Carlo, jeg kommer. Ha det, vennen.
Hva behager?
Jeg hørte ikke helt...
Jeg har ikke egentlig et anfall.
Kokk, du får varme opp denne igjen. Vi har mistet de fleste kundene.
Hva er det, kjekken? Skremte noe deg?
- Hva slags familie står jeg overfor? - Selv jeg kan ikke svare på alt.
- Holder de på sånn hele tiden? - Nei, dette er en rolig kveld.
Du bør fjerne den leppestiften, du ser litt ut som Amor.
- Godfrey er på rommet sitt. - Hvordan vet du jeg ser etter ham?
Vet ikke, det falt meg bare inn.
- Du kan ikke komme inn hit. - Hvorfor ikke, det er jo vårt hus.
Dette er bare ett av mange rom. Og jeg vil snakke med deg.
Jeg beklager så mye, men vi kan ikke prate her.
Er det ikke upassende å beordre meg ut etter at du har kysset meg?
Etter at jeg kysset deg?
I morges satt du på min seng, nå sitter jeg på din.
Vi får overse det sammentreffet. Kan du sette deg her?
- Sengen er meget bekvem. - Vi kan ta praten vår her.
Vil du ha ny seng, kan du få det.
Sengen er meget bekvem, takk. Langt mer enn jeg er akkurat nå.
Når du føler deg ubekvem, skal du bare si fra til meg.
Har ingen lært deg kutyme?
Du bruker så fine ord. Jeg liker det. Hva betyr det?
Har ikke din mor eller andre lært deg at visse ting gjør man, andre ikke?
Nei, hun sier aldri noe nyttig.
- Du vil ha meg her som hovmester? - Så klart!
Jeg skal innfri din tro på deg ved å være en god hovmester -
- og fylle tomrommet etter din avdøde spisshund.
Den er glemt. Hadde lopper også. Du kan fine ord og er mye søtere.
- Får jeg fortelle en historie? - Gjerne.
Det var en gang en sentimental pike med et varmt hjerte.
Hun hjalp en mann som var meget takknemlig.
Så ble hun en plage og rotet til alt det fine hun hadde gjort.
- Er det noen du kjenner? - Hun heter Irene Bullock.
Var hun lur, ville hun finne en kjekk gutt i omgangskretsen sin, -
- gifte seg med ham, leve lykkelig og aldri gå inn på hovmesterens rom.
Får jeg aldri mer komme inn hit? Hvor skal vi da prate?
Når jeg serverer frokost, kan vi si god morgen til hverandre.
Men kom aldri mer inn på rommet mitt. Jeg prøver bare å være hjelpsom.
Du er slem. Jeg skal nok ta igjen, bare vent. Du skal få angre!
For en fin melodi, Carlo. Hva heter den?
Å, heter den det også. Jeg trodde det bare var teksten.
Lett å huske når ordene er like.
Det er verre med nasjonalsangen, ingen kan visst teksten til den.
Unntatt Godfrey, kanskje. Han kan visst alt. Kan du teksten, Godfrey?
Til nasjonalsangen. Ingen ser ut til å kunne den.
Jeg kan den vel så godt som noen.
Jeg burde jo kunne den, for anene mine kom jo over hit på en båt.
Ikke med Mayflower, den etterpå. Hva kom dine aner hit med?
- Jeg tror de alltid har vært her. - De var ikke indianere, vel?
- Man vet aldri med anene sine. - Du har jo høye kinnben.
Takk, frue. Blomstene kom til Irene. Hvor skal jeg gjøre av dem?
Spør henne. Der er hun.
Carlo, så du de høye kinnbenene?
Disse blomstene kom til deg, hvor skal jeg sette dem?
Det er vel det samme hvor blomster settes når en har knust hjerte.
- Skal jeg sette dem på pianoet? - Livet er bare en tom boble.
Du er lite munter, som skal ha selskap.
- Hvorfor skal jeg være munter? - Skal Irene ha selskap?
- Du er ikke bedt. - Jeg ber meg selv. Vi blir her.
- Enkelte skal få angre en dag. - Alle skal angre en dag.
Hva da?
Noen vil vite hva det er for, men da vil det være for sent.
- Forvirrende samtale. - Irene, ikke forvirr Carlo.
Han øver.
- Kan du noe fin begravelsesmusikk? - Hold tåta.
Skaper du deg for noen spesiell?
Godfrey kunne vært interessert, om han ville snu seg og se på.
Den poseringen husker jeg godt.
Jeg lærte den på dramaskolen, det er posisjon åtte der.
Ødelegger jeg forestillingen din?
Jeg skal ødelegge noe ditt en dag, og det blir ikke forestillingen.
Vil Irene ha smørbrød servert her, eller skal jeg lage en buffet?
Hvor vil du ha smørbrødene servert, Irene?
- Hva er vel mat? - Noe du spiser, dummen.
Vil du ha dem servert her inne?
Samme, det. Enkelte gjør hva de vil med folks liv, uten å bry seg.
Var det hjerter jeg meldte? Jeg mente spar.
Jeg kan vel ikke bytte? Den musikken forvirrer meg sånn.
- Irene, hvorfor svøp? - Van Rumple, -
- bare fordi enkelte har en million, kan de ikke omfavne folk for det.
Hvor er baren?
Ikke bry deg om henne, Charlie. Hun har et problem med tjenerstaben.
Nei takk, jeg er ikke sulten.
Nei takk.
- Fire kløver. - Et øyeblikk, bare, Godfrey.
- Hallo, folkens! - Hallo, Tommy!
Tommy Gray!
Er du syk, Godfrey? Tommy, gi Angelica en klem.
Hvordan går det i Boston, med bønnene og greier?
Vi legger dem på boks så fort vi kan. Hvordan er det med deg?
Spiller det noen rolle? Alt er bare en illusjon. Du ville ikke forstå.
Nei. Jeg er skrubbsulten. Hva med noe mat?
Godfrey, finn et smørbrød til mr Gray.
Din tur.
Kom hit, Gray er ingen akrobat. Du er like rar som resten av familien
- Hold an litt! - Hva er problemet?
- Godfrey Park, gamle ørn! - Kjenner du Godfrey?
- Vi gikk på Harvard sammen. - Du tar nok feil. Jeg er Smith.
Ja da, du er Smith. Men vi gikk på Harvard sammen. Gjorde vi ikke?
En hovmester med høy utdannelse.
- Han er vel ikke hovmester? - Og en dyktig en.
Dette er ikke bare en spøk for min skyld?
Grey glemte å si at jeg var tjeneren hans da vi gikk på Harvard.
- Var han en flink tjener? - Fremragende.
- Hva betyr dette? - Jeg skal si det siden.
Gray klaget aldri.
- Jeg hadde ingen grunn til å klage. - Skal si det i morgen, da har jeg fri
Pussig at du ikke oppga Gray som referanse.
Jeg sluttet hos Gray under meget spesielle omstendigheter.
- Jeg ser helst at Gray forteller det. - Kom her og fortell oss.
Godfrey er meget mystisk. Ingen vet noe om ham.
- Ikke gå, Godfrey. - Nei, ikke gå, Godfrey.
Jeg ville ikke si noe, men Godfrey hadde vært hos oss som hovmester.
Alt gikk meget bra, da det plutselig skjedde.
Sikker på at du vil at jeg skal fortelle det, Godfrey?
Han hadde jobbet for oss en stund da han en dag kom og sa:
"Mr Gray, jeg skulle tro mitt arbeid her har vært tilfredsstillende."
Jeg sa: "Selvsagt. Jeg har aldri vært mer fornøyd."
Han sa: "Takk, mr Gray."
Han var alltid så høflig, Godfrey.
Godfrey er fremdeles meget høflig, særlig om morgenen.
- Det er ikke stort å fortelle. - Du får fortelle ferdig, Tommy.
- Hvor var jeg? - Du sa Godfrey var høflig.
- Og jeg sa han fremdeles er det. - Takk, hyggelig av deg å si det.
Jeg sier aldri noe bak din rygg som jeg ikke kan si rett ut.
- Det beundrer jeg deg for. - Få høre fortellingen.
Godfrey sa: "Jeg vil tro mitt arbeid her har vært tilfredsstillende."
Var det ikke sånn, Godfrey?
Kanskje ikke med de ordene, men det var kjernen i det.
Du sa han var meget tilfreds- stillende, han sa takk, og så?
- Jeg måtte jo komme med et tilbud. - Hva slags tilbud?
Verdig en slik tjener. Men Godfrey valgte sin kone og sine fem barn.
- Fem barn?! - Fem.
Bevares. Var hans kone indianer?
Hun var svært mørk. Vi brukte henne til å spore opp vilt på jaktturene.
Hvorfor sa du ikke at du hadde fem barn?
Hvis en kvinne i Canada kan ha fem barn, kan ikke da Godfrey?
Jeg kan takke mr Grays gavmildhet for min familie.
Hvis andre kan ha fem barn, så kan andre det også!
Jeg syns to holder. Pussig nok er Bullock enig med meg.
Jeg vil kunngjøre noe. Kom hit.
- Jeg kunngjør at jeg skal gifte meg. - Skal du? Med hvem?
- Det får dere fort nok vite. - Ikke Charlie Van Rumple?
- Jo, med Charlie Van Rumple. - Han er i baren.
Jeg har ofte holdt rundt henne, men nå merket jeg en kjølig bris.
- Gratulerer, gamle gutt. - Med hva da?
Forlovelsen din, tosken!
- Er du ikke forlovet med Irene da? - Er jeg?
- Vi er visst blitt forlovet. Når da? - Nettopp nå.
- Hva sa hun? - Hun har visst forlovet seg.
Igjen? Det må være han kjekke gutten i brun dress. La oss gratulere dem.
- Du er en heldig mann. - Ja. Jeg er ikke Van Rumple.
Hvor er han da? Du får unnskylde meg.
Du er Van Rumple, ikke sant? Du får passe godt på henne.
Jeg er litt i tåka. Jeg husker ikke at jeg fridde, engang.
Du frir alltid!
- Hvilket frieri sa du ja til? - Alle sammen.
- Hva vil Godfrey si til forlovelsen? - Hva har Godfrey med det å gjøre?
Pass dine egne saker.
Godfrey, gi oss de der. Kom an, alle sammen.
Skal du ikke gratulere Irene? Hun forlovet seg nettopp.
- Gjerne. - Kom og gratuler Irene.
Gratulerer, frøken Irene. Jeg ønsker deg all verdens lykke.
La henne være, hun kommer seg snart.
Er hun sint på meg?
Nei da. Kvinner gråter alltid når de forloves og i andres brylluper.
Irene hyler når hun vinner og gråter når hun er lykkelig.
- Du gikk glipp av alt. - Hva står på?
- Nå glemte jeg... - Hva feiler det Irene?
Å ja, Irene har forlovet seg. Med en Van et eller annet.
Han med armen rundt piken i rosa. Han er stinn av penger.
Han vil trenge dem.
Godfrey, vi to må ta en prat. Lunsj på mitt hotell i morgen?
- Ja vel. Soda eller ingefærøl? - Begge deler. Kl 12?
Skal bli, sir.
Når du bestemmer deg for hvem hun skal gifte seg med, vil jeg møte ham.
En av guttene der inne. Kom nå.
- Du spiser ikke stort i morges, sir. - Du legger merke til alt.
Forretningsproblemer?
Hvorfor spør du om det?
Hovmestere kan ikke unngå å plukke opp en del nyheter.
- Vi snakker ikke om det. - Jeg kunne kanskje være til hjelp.
- Jeg spilte litt på børsen før. - Én spiller i familien er nok.
- Ja vel, sir. Egg? - Nei takk.
Godfrey, du er en fornuftig fyr.
Har du merket noe rart med meg i det siste?
Ikke noe spesielt, sir.
Jeg lurer på om hele familien min er blitt gal, eller om det er meg.
Jeg skjønner. Jeg har følt det sånn ofte siden jeg kom hit.
Hvorfor blir du værende da? Jeg må, men det må ikke du.
Det er mye mer bekvemt enn å bo i en pakkeske på byfyllinga.
- Og jeg er stolt av jobben min her. - Av å være hovmester?
Stolt av å være en god hovmester. Og det må en være for å jobbe her.
Hvem er du?
Jeg er bare et null. - Kaffe?
Godfrey! Her er jeg. Så du dukket opp til slutt?
Lurte på om du hadde forduftet.
Beklager at jeg er sen. Vanskelig å re opp senger fulle av folk.
Du gjør alt, bortsett fra å hive ut katten.
Ja, vi har ikke katt.
Det samme til meg. Hva vil du ha, Jarvis, gode mann?
- Jeg tar en iskald limonade. - Sikker på at du tåler det?
Ja da, jeg både tåler det og kan holde meg unna det.
Jeg arbeider, jeg må holde hodet kaldt.
Jeg lurer på om du har mistet det helt.
Jeg sitter her nysgjerrig som fy og venter på å få høre sladderen.
- Hva slags sladder? - Når jeg går inn på et 5. Avenue-sted
- og ser en av Bostons Park-er servere forrett, blir jeg nysgjerrig.
Du ville ikke forstå. Du har falt av så mange polohester at du er sløvet.
Hvorfor er du hovmester når familien din sier -
- du er i Sør-Amerika og jobber med gummi eller sauer?
Familien må si noe for å redde ansikt Park-familien skjems lett.
Vent til de får vite at du er hovmester.
- De får ikke vite det. - Nei vel, men kom til poenget.
Husker du den lille hendelsen oppe i Boston?
- Har du ennå den kvinnen på hjernen? - Nei, ikke nå lenger.
Men jeg var temmelig bitter, så jeg ga henne alt jeg hadde-
- og bare forsvant.
Park-familien takler ikke livet. Vi har vært nikkedokker i generasjoner.
Det går forbausende fort ad undas når du syns synd på deg selv.
Og gjett om jeg syntes synd på meg selv!
Jeg gikk ned til elva en kveld for å få det hele overstått.
Men jeg traff noen fyrer som bodde på byfyllinga.
De slet seg gjennom livet uten å klage.
Jeg kom meg aldri ned til elva.
- Gjør du meg en tjeneste? - Hvem vil du ha drept?
Drepe kan jeg selv. Gå utenfor, ring hit og spør etter Tommy Gray.
- Opphold ham på telefonen. - Hva gjelder det?
Ikke spør så mye.
Så av ruinene av Godfrey Park har altså Godfrey Smith vokst opp.
- Og jeg skal fortsette å vokse. - Skal du fortsette som hovmester?
Nei, jeg har annet fore, men du ville ikke forstå det heller.
- Gjør du meg en tjeneste? - Kanskje.
Jeg har en venn, en hjernespesialist. Du bør la ham undersøke deg.
- Greit, hvis du også gjør det. - Avtale.
Er du mr Gray? Det er telefon til deg.
Jeg er straks tilbake, Godfrey.
- Mysteriet er løst. - Mysteriet?
Nå vet jeg hva en hovmester gjør på fridagen sin.
Var dere på så god fot da du jobbet for mr Gray?
Jeg jobbet lenge for ham, vi ble...
Under navnet Smith, var det så? Eller hørte jeg Park bli nevnt?
Han kan ha sagt at vi ofte gikk tur i en park.
Akkurat. Er du kompis med Gray, kan du være kompis med Bullock.
- Jeg prøver å vite hvor min plass er. - Du er svært attraktiv.
- Som hovmester? - Nei, du er en elendig hovmester.
Skal vi være venner?
På fridagen min bør jeg få lov til selv å velge mine venner.
Du liker meg, du er bare redd for å innrømme det.
- Skal jeg si hva jeg syns om deg? - Gjerne.
- Som Smith eller hovmester? - Velg selv.
- Du bruker det ikke mot meg? - Det er fridagen din.
Du tilhører den uheldige kategori jeg kaller Park Avenue-snørrunger.
En bortskjemt unge som har vokst opp i luksus og alltid fått viljen sin.
Så barnslig at hun knapt fortjener svar fra en hovmester på fridagen.
- Takk for et vakkert portrett. - Cornelia, hva gjør du her?
- Vi diskuterte morgendagens meny. - Ikke gå.
Jeg har det fryktelig travelt. Deg ser jeg ved askehaugen.
- Hva mente hun med det? - En liten intern spøk vi har.
En spøkefull hovmester. Fikk du ikke ned det der?
- Jeg bytter. Jeg er i bedre humør nå. - Nå kommer det seg.
En til av disse.
- Han er ikke kommet tilbake? - Ikke ennå.
Sett disse på rommet hans. Jeg får ikke gå inn dit.
- Ikke jeg heller. - Ikke si de er fra meg.
- Om du ikke vil det. - Han trenger ikke vite det.
- Den er hans. Syr du knapper på? - Noen ganger.
Jeg skulle gjerne sydd på knapper for ham når de løsnet.
- Han mister ikke så mange. - Han er veldig ordentlig.
- Hva gjør han på fridagen sin? - Det forteller han aldri.
Han sitter vel et sted med en kvinne på fanget.
- Slemmeste mannen jeg vet om. - Jeg syns han er så slem.
Han sitter vel med ei på fanget som ikke bryr seg om ham.
Kanskje barna hans er der også, og roper på ham...
- Jeg holder det ikke ut. - La være.
Du også? Molly, jeg vet godt hvordan du har det.
God kveld. Hva med en kvartett?
Morgendagen kan bringe sorg, så la oss være muntre i dag
"Fatt mot, sa hun, og pekte mot land. Denne bølgen slår snart mot strand.
Så kom aftenen til et land der det alltid føltes som aften.
Langs kysten la det seg en tung luft..."
Hva er i veien, kjære? Hun har vært på kjøkkenet og spist løk.
Løk er godt, gjør meg søvnig.
Da Irene var liten, stjal hun alltid løk fra kjøleskapet.
Det hender jeg lurer på om barna er helt med.
"Som røyk falt luftstrømmen i lette drag nedover klippen."
God aften.
Jeg ba deg sende den grå satengkjolen til rensing.
- Gjør som du får beskjed om. - Med fornøyelse.
Det står knapt om annet enn mord i avisene.
Tenk å drukne sin kone i badekaret.
Kanskje han ikke fikk henne til å bade uten.
Om noen druknet min skjønne i et badekar, ville mamma bli så sint.
- Var det noe mer, frue? - Jeg har jo ikke bedt deg om noe.
- Unnskyld, jeg trodde du var Cornelia - Trodde du at jeg var Cornelia?
Tilgi meg, men det virker som du blir yngre for hver dag.
Tusen takk, Godfrey.
- Sendte du Godfrey ovenpå etter noe? - Nei. Hvordan det?
Jeg bare lurte på det.
Jeg var på Kerry Bar i dag. Stedet forfaller, simpelt klientell.
Da burde du ikke gå dit. Hva er i veien? Du spiser ikke.
- Jeg kan like godt sulte i hjel. - Hva feiler det deg, Irene?
- Jeg kan like godt dø. - Hun er forelsket.
Det er forlovelsen. Flere venninner av meg ble sånn. Det er kjemien din.
- Kanskje hun er dårlig i magen. - Ingen spurte deg!
Der ryker overskuddet.
Jeg beklager.
Godfrey har vært så rar i det siste.
- Men han ga meg en fin kompliment. - Han gir alltid andre det.
Kjære, spis noe. Carlo har alt forsynt seg to ganger.
La henne være. Carlo spiser nok for begge.
- Han får snart holde den konserten. - Man kan ikke mase på et geni.
Han kunne holde en konsert her og nå, med kniv og gaffel.
Hvorfor hakker du alltid på Carlos? La det gå ut over noen andre heller.
Kom hit, pappa. Noe fryktelig har skjedd.
- Hva har hendt? - Du skremmer meg. Du er likblek.
La oss gå inn i stuen, der ingen kan høre oss.
Cornelia, er du syk? Sett deg, så skal jeg finne en aspirin.
- Det går bra. - Hva går av deg?
Husker dere perlehalsbåndet jeg fikk til bursdagen i fjor?
- Det er forsvunnet. - Noen kan ha stjålet det.
Spis, ikke legg deg opp i dette.
- Jeg prøvde bare å hjelpe. - Vi trenger ikke din hjelp.
- Når oppdaget du dette? - Jeg var ovenpå nå. Det var vekk.
- Uff, det kostet en formue. - Det skal være sikkert.
- Hva skal vi gjøre? - Jeg ringer til politiet.
Jeg har alt ringt til dem, pappa.
- Når savnet du perlene? - Under middagen. De var vekk.
- Hun mistet dem. Hun passer ikke på. - Ingen spurte deg om noe.
Skal du være uhøflig mot min datter, så ta av hatten!
Når vi etterforsker forbrytelser, må vi ha hendene fri!
- Antyder du at jeg er kriminell? - Dette er en innsidejobb.
- Hvem er det? - Mors protesjé.
- Ikke tøys. Er det sønnen din? - Det der?
Jeg har gjort mange tabber, men jeg vil heller henges enn å påta meg det.
Ikke hakk på Carlo!
Han har ikke tid til å stjele, han er for opptatt med å spise.
- Hvem er du? - Gjett.
- Hvor er Godfrey? - Han føler seg ikke helt bra.
- Hvem glor du på? - Et øyeblikk, søster.
Hvis jeg trodde det var sant, ville jeg melde meg ut av familien.
- Så du har sans for smykker? - Ja, og for å smelle til purk.
- Hvor er de? - De fleste ligger på kirkegården.
- Halsbåndet! - Kanskje jeg svelget det.
- Molly har vært hos oss lenge. - Det er litt av en anbefaling, det.
- Takk, Molly. - Nå skal jeg re sengene, plattfot.
- Hvem er Godfrey? - Beste hovmesteren vi har hatt.
Godfrey tok dem nok ikke. Selv om vi vet fint lite om ham.
- Godfrey ville ikke røre perlene dine - Dere vet ikke stort om ham?
Vi fikk ham ikke via et arbeidsbyrå, min søster fant ham på byfyllinga.
- Anklager du Godfrey? - Jeg vil bare ha halsbåndet mitt.
Dumt å tro at Godfrey ville gå med perlehalsbånd.
- Hvor er denne hovmesteren? - På rommet sitt. Denne veien.
- Der er rommet hans. - Gjem dem om du har dem, Godfrey!
- Godfrey, politiet kommer! - Hva slags sted er dette?
Her kommer de!
Kom inn.
- Hvor er de? - Hvor?
- Hvor er min lille hund, mon tro? - Kutt ut!
- Han har drukket. - Det har han ikke!
Forståelig. Denne familien tar knekken på ham også.
- Noe imot at vi ransaker rommet? - Er noen kommet bort?
Et perlehalsbånd er blitt borte. Vet du noe om det?
- Vi får lete etter det. Så leit. - Leit for deg.
Ikke vær så bombesikker. Dette er en alvorlig sak.
- Perlene har ikke spasert vekk selv. - Hun hev dem vel ut av taxien igjen.
- Kanskje jeg la dem under teppet. - Vi står for ransakingen, takk.
Så dumt. En kvinne kunne stjele dem, men hva skal Godfrey med dem?
- Se under madrassen. - Ja, det er et bra gjemmested.
- De er ikke her. - De må være der.
Hvorfor er du så sikker på at de må være under madrassen?
Jeg har lest at det er der folk legger ting som de stjeler.
Hva pønsker du på?
Jeg vil gjerne snakke med dere utenfor.
- Jeg beklager så mye, Godfrey. - Det var det jeg sa.
Vi er alle fryktelig lei for det. Kom her, Cornelia.
Bla, bla, bla!
Dere må unnskylde familien min, de er temmelig hysteriske.
- Vi skjønner hva du har å stri med. - Hun har sikkert forlagt halsbåndet.
Spørs om hun noen gang har hatt et.
- Det er noe rart med hele greia. - En misforståelse.
Jeg vil sende en sjekk til pensjonsfondet deres.
- Tusen takk, Bullock! - God natt.
- Hele greia er glemt. - God natt, gutter.
- Hva har du å si til ditt forsvar? - Skal de ikke gjøre noe med det?
Nei, og det er nok best for deg. Og det skal jeg si deg:
Finner du ikke halsbåndet, er det verst for deg. Det er ikke forsikret.
Cornelia har mistet perlene sine, men jeg har mine!
Her er det, Tommy: Landsbyen for glemte menn.
- Hva syns du? - Tja, jeg foretrekker Newport.
Det er et spørsmål om valg, men disse mennene har ikke noe valg.
Jeg foretrekker uansett Newport. Hva er det for liflig duft?
Å, det er Old Man River. Du venner deg til den.
- Bor de menneskene virkelig her? - De går gradene.
Tommy, se til venstre.
Det var fødestedet til den feirede hovmesteren Godfrey Smith.
- Hvor er asken til Godfrey Park? - Spredt for alle vinder.
- Hallo, Duke. - Mike, står til?
- Gray, hils på Flaherty. - Jeg er våt på labben. Klesvask.
- Bob, se hvem som er her! - Nei, røsk ut gebisset!
Takk for bønnene, Duke. De kom godt med.
Ja, bønnene var herlige. Vi spiste alt unntatt boksene.
Takk Gray, ikke meg. Han selger bønner på hvert hjørne.
Samme hjørne som velstanden venter bak?
Nei, det er et annet. Arthur, hils på Gray og Bellinger.
Du ser også ut som du har fått jobb. Er det smittsomt?
Mike, vi stikker.
- Vi må gå. Flyttedag. - Noen av gutta må flytte skura sine.
Lastebilene blir for nærgående. Vi havner vel i elva til våren.
Kanskje vi flyter innen den tid. Vi ses, Duke.
Småen med ved under armen er Bellinger fra Second National.
Da banken hans gikk konk, sa han fra seg alt, så ingen skulle lide tap.
Det fins to sorter: De som kjemper mot å bli kastet på elva og de andre.
Sånn har det alltid vært for enkelte. Disse mennene er ikke vårt ansvar.
- Det fins ulike former for moro. - Du har en pussig form for humor.
Her har vi flotte leilighetsbygg, og der borte en stilig nattklubb.
Her sulter folk, i mangel på jobb. Hva syns du om den humoren?
- Hvor vil du hen? - Det fins noe som heter å tenke.
Du vet ikke stort om det, men da jeg bodde her, drev jeg mye med det.
Eneste forskjellen mellom et utskudd og en mann, det er en jobb.
Sett deg og hvil skrotten, så skal jeg si hva jeg ville snakke om.
Du hører hjemme på psykiatrisk.
Mulig det, men la meg få fortelle om planen min.
Jeg har en idé...
TILBAKE FRA UTLANDET
Frøknene Bullock er tilbake fra en lang Europa-reise, -
- dit den yngste, Irene, ble sendt for å glemme sin siste forlovelse.
Hvis man visste navnet på den hun egentlig elsker, ville alle le.
Amors piler treffer på de merkeligste steder.
- Trivdes du og Irene i Europa? - Så godt som en kan trives med Irene.
- Vær litt hyggeligere mot Carlo. - Blås i det. Cherchez la femme.
Der ser du. Carlo har alltid et slagferdig svar på alt.
- Kaffe, vennen? - Nei takk.
- Du spiste ikke middag heller. - Du spiste mer enn nok.
Vi sender deg utenlands for å glemme en brutt forlovelse, og du blir verre
- Hun har sikkert dårlig lever. - Så ta en levertablett.
Du har brutt mange forlovelser før uten å ta sånn på vei.
Hun er sur fordi Godfrey ikke dånte av glede da vi kom hjem i dag.
- Hvorfor skulle Godfrey dåne? - Han er ikke glad nok for å se henne.
Godfrey er ikke den som lager oppstyr.
Jeg fortalte pikene at du har savnet dem sånn mens de var borte.
- Ja visst. Meget. - Vi savnet deg også. Ikke sant?
- Ja. - Takk. Jeg savnet deg også.
Hyggelig at alle savner alle, for da blir det så koselig å samles igjen.
Så fint å se deg i godt humør. Du har et eget lag, du, Godfrey.
Ingen tvil om at Godfrey har et eget lag med ting.
- Cornelia, du får muntre henne opp. - Ja da.
- Der hørte du at Godfrey savnet oss. - Han savnet meg mer enn deg.
- Så kast deg i armene på ham, da. - En som Godfrey kan ikke presses.
Du drar på årene. Siste sjanse til å få deg en mann.
Han elsker meg. Han er bare vanskelig å knekke.
- Jeg skulle knekket ham på flekken. - Han er ikke interessert i deg.
- Hva vet du om det? - Han er ikke. Og ikke prøv deg.
Jeg lover verken det ene eller andre. Godfrey og jeg har noe uoppgjort.
Det får du la være uoppgjort, ellers får du en lampe til hatt.
Mente du at du savnet meg?
- Ja, selvsagt. - Cornelia og meg, eller bare meg?
- Jeg savnet dere vel begge. - Ikke bare meg?
Jeg savnet kanskje deg litt mer enn Cornelia.
Bra. Hadde du savnet Cornelia mer, ville du ha savnet meg mindre.
Det var alt. Du er så søt i forkle.
Molly er forkjølet og jeg stepper inn for henne.
- Er det så morsomt? - Hun er ikke forkjølet.
Hun har det samme som meg, men det får jeg jo ikke snakke om.
- Det er ikke sikkert. - Får jeg gjøre noe om jeg spør deg?
- Hva da? - Tørke.
- Greit, så kan du fortelle om reisen. - Du blir ikke sint?
For samme hvor jeg kom, så var alle Godfrey.
Jeg har problemer med å skjønne hva du mener noen ganger.
Kom jeg inn på en restaurant i Paris, lukket jeg øynene og sa:
"Kelneren er Godfrey. Jeg er hjemme, han serverer meg middag."
- Da smakte alt mye bedre. - Hvorfor?
- Fatter du ikke? - Dessverre.
I drosje var sjåføren Godfrey. Jeg sa: "Dette er vognen hans.
Han kjører meg gjennom skyene til slottet sitt oppe i fjellet."
Kom ned fra det fjellet og fortell om reisen din.
Vi dro til Venezia, tok en tur i en slik robåt som dyttes med en åre.
Ikke en matador, det var i Spania...
- Du mener ikke gondolier? - Det var det båten het!
Han som dyttet den, sang en vakker sang som jeg ikke forsto.
- Du lukket øynene og han var Godfrey. - Det var skjønt, til tross for lukten
Makelig å ta en utenlandstur uten å forlate kjøkkenet.
Du har så skjønn humor. Jeg vet aldri hva jeg skal si før alle har gått.
Har du noe imot at jeg prater litt mens du får igjen pusten?
Mens du var borte, har jeg også gjort en del ting.
- Ting som skal gjøre deg stolt av meg - Jeg var stolt av deg før jeg reiste.
Jo, men enda mer stolt.
Du hjalp meg å finne meg selv, og det er jeg takknemlig for.
- Du ville blitt en skjønn ektemann. - Jeg ville nok ikke det.
- Jeg vet hva du føler. - Hva da?
Du er takknemlig fordi jeg hjalp deg å vinne over Cornelia.
Og jeg er takknemlig fordi du hjalp meg å vinne over livet.
- Det betyr ikke at vi må forelske oss - Jeg ville blitt en skjønn hustru.
Ikke for meg, dessverre. Jeg liker deg veldig godt.
Men jeg har hatt en svært bitter erfaring.
- Jeg skal ikke kjede deg med det. - Kanskje hun ikke elsket deg.
Kanskje ikke. Det vedkommer ikke saken.
Du og jeg er venner. Jeg føler et visst ansvar for deg.
- Derfor vil jeg si det til deg først. - Hva da?
Det er på tide jeg kommer meg videre.
- Godfrey..! - Vær så snill...
- Jeg skal ikke gråte. - Bra.
Jeg er jo protesjeen din, og du vil vel at jeg skal forbedre meg?
Du vil ikke at jeg skal være hovmester resten av livet?
- Jeg vil du skal bli alt det du vil. - Veldig snilt.
- Når drar du? - Ganske snart.
Men jeg skal ringe deg nå og da, så vi kan prate. Vi får det så artig.
- Drar du tilbake til henne? - Hvem da?
- Indianerkvinnen. - Indianer..?
- Hun var oppdiktet. - Så du var ikke gift med henne?
Nei, hun var et produkt av Tommy Grays fantasi.
- Så der var ingen? - Nei.
- Da kan der ikke ha vært fem barn. - Naturligvis ikke.
Det gjør en viss forskjell.
- Ringte du, frøken? - Ikke vær så formell når vi er alene.
- En hovmester er mer formell da. - Men du er ingen hovmester.
- Beklager hvis jeg har skuffet deg. - Dropp den der hovne holdningen nå.
Det er noe jeg lenge har villet snakke med deg om, -
- nemlig mysteriet med frøkens halsbånd, eller hvor ble perlene av?
Perler? Halsbånd? Å, det som ble borte i høst?
- Dukket det aldri opp? - Jo da, men ikke i min besittelse.
Jeg vet hvordan det hele begynte, kanskje du vet hvordan det endte?
- Jeg aner ikke. - Jeg vet om noe annet også.
Jeg traff en rik Boston-familie på båten hjem fra Europa.
De kjente godt til familien Park. Aner tilbake fra Mayflower. Snobbete.
Aldri en skandale i den familien.
Det ville være synd om de ble gjort til latter i Boston.
Jeg ønsker ikke at noen skal bli gjort til latter noe sted.
Du og jeg skal ta en lang drosjetur og utveksle noen hemmeligheter.
- Er det en ordre? - Om du vil.
Jeg venter rundt hjørnet.
Hvilket hjørne? Dette eller det?
Dette hjørnet. Det er umulig å utveksle intime hemmeligheter her.
Like mye trafikk som på Grand Central Husk - om et kvarter, elskling.
- Du kan ikke bli med Cornelia. - Jeg sa ikke at jeg skal det.
Nei, men hun får alltid viljen sin. Hun får alle til å gjøre som hun vil.
- Bryr du deg om jeg møter henne? - Ja. Men Cornelia bryr seg ikke.
- Jeg må nok få avgjøre slikt selv. - Jeg vil ikke mase, men jeg...
Du...
Du kan ikke gjøre det. Ta deg sammen.
Denne familien er helsprø.
Slutt med dette tøvet, hører du?
Du kan ikke late som du har anfall for å hindre at jeg treffer Cornelia.
Hører du?
Her må finnes luktesalt.
Føler du deg bedre? -Ikke?
Et øyeblikk.
Godfrey vet å ta seg av vesle Irene. Ja visst.
Bare ligg rolig, så ordner Godfrey alt.
Godfrey vet hvordan han tar seg av slike besvimelser.
Flink pike. Sånn, ja.
Godfrey får snart Irene på bena.
Bare overlat alt til Godfrey, Godfrey tar seg av alt.
Vær flink pike og sitt der.
Om et øyeblikk har du glemt alt dette her.
Det ante meg. La det være en lærepenge.
Godfrey, ikke gå!
Godfrey! Nå vet jeg at du elsker meg.
- Det gjør jeg ikke og du får meg våt. - Jo, ellers ville du ikke blitt sint.
Godfrey elsker meg, han dusjet meg!
Godfrey elsker meg!
- Jeg krever en forklaring. - Det er nok best jeg sier opp.
Ja, det høres lurt ut. Hva vil din far si til dette?
- Blåser jeg i, Godfrey elsker meg! - Ta et bad og ha på deg tørre klær.
Så kommer du ned straks. Jeg har ikke hørt på maken!
Klapp igjen! Jeg er nedfor nok som det er.
Noe helt fryktelig har hendt. Godfrey ga Irene en kald dusj.
- Hva er så fryktelig med det? - Han tror visst han elsker henne.
- Det er ikke rim i det du sier. - Send ham tilbake dit han kom fra.
- Tenk å forelske seg i en hovmester. - Du bør heller synes synd på Godfrey.
Ta ikke den tonen til meg, og se å roe deg ned.
- Jeg har noe viktigere å fortelle. - Ikke kjedelig pengemas igjen.
Uff, penger!
Jo, men først skal jeg ha meg en liten prat med Carlo.
- Hva har du tenkt å gjøre? - Dette er kun for Carlos ører.
Skal vi ta oss en prat, Carlo-gutten?
En god stund nå har jeg følt at...
- Hva sa du til Carlo? - Jeg sa adjø.
Han dro i en fart - ut vinduet. Og han kommer ikke tilbake.
- Sett deg nå og hør etter. - Jeg har aldri sett deg sånn før.
- Hva går det av deg? - Du skal også høre på dette.
- Skal Godfrey også høre det? - Ja. Det angår ham også.
Dere kan like godt få vite at vi er helt blakk.
- Har vi ingen penger igjen? - Vi har dette huset og noen småting.
Jeg har tapt aksjene i Bullock A/S -
- og jeg har lånt av aksjonærenes penger.
Jeg vet ikke hvor dette bærer hen. Kanskje i fengsel.
Og havner jeg i fengsel, får jeg fred for første gang på 20 år!
Og ikke hånflir av Godfrey, -
- for dere kan selv havne på byfyllinga før dette er over.
Får jeg avbryte?
- Det er ikke så ille som du sier. - Hva vet du om det?
Jeg har lenge visst at det sto temmelig dårlig til med Bullock A/S.
Du avslo da jeg tilbød deg hjelp.
Så jeg tok meg den frihet å spille litt på børsen selv.
- Hva er det? - Mesteparten av aksjene dine.
Jeg visste de ble dumpet på markedet, så jeg solgte short.
Solgte du shorts? Herreunderbukser?
- Du har tjent penger mens jeg tapte? - Jeg gjorde det for din skyld.
Aksjene er overført til deg.
Jeg skjønner ikke. Gjorde du dette for meg?
Det kommer et vendepunkt i alles liv. Et øyeblikk da man trenger hjelp.
Det skjedde med meg også. Og denne familien hjalp meg.
Jeg håper jeg har nedbetalt gjelden.
Og noe gikk til et prosjekt jeg har selv.
- Klarte du dette på $ 150 i måneden? - Å nei.
Med Tommy Grays hjelp fikk jeg solgt et visst smykke.
Pengene satte jeg i aksjer, og kjøpte så perlene tilbake.
- Takk for lånet av det smykket. - Så du stjal det likevel.
Vel, jeg...
- Kanskje Cornelia vil forklare det. - Du vinner.
- Hva dreier dette seg om? - Jeg la perlene under madrassen hans.
Takk, frøken Cornelia. Jeg ville at du skulle si det.
Du ville ikke forstå, mor.
- Her, Godfrey. Disse er dine. - Nei takk.
Jeg har betalt gjelden og er dere takknemlig.
Står noen i gjeld, er det vi, slik vi behandlet deg.
Jeg har fått belønning på mange vis. Lærte tålmodighet av herr Bullock.
Jeg syntes fru Bullock til enhver tid var... underholdende.
Hyggelig av deg å si. Og så sa du at jeg så like ung ut som Cornelia.
- Hva godt fant du i meg da? - Mye.
At falsk stolthet er fåfengt. Og du lærte meg ydmykhet.
Nå skjønner jeg ikke.
Det fins andre bortskjemte barn. Jeg er et av dem selv.
Du er en pike med pågangsmot.
Jeg håper bare du bruker det mer konstruktivt.
Da sier jeg adjø.
Så leit at Godfrey drar. Den eneste hovmesteren som har forstått kvinner.
Molly, du sa jo at jeg burde henge hatten min nær døren.
- Det er leit å se deg dra. - Molly, du har vært grei.
Nå vil huset virke tomt.
Bestevennene må nok skille lag nå.
Sier du adjø til Irene for meg? Jeg tror ikke jeg orker det nå.
Du er søt, Molly.
Adjø!
Hva er det? Hva feiler det Cornelia?
Hva går det av alle sammen? Mor, hva er i veien?
Han har dratt. - Godfrey.
Og Carlo fôr ut vinduet. Alle har dratt.
Molly, har han dratt? Stakkars Molly...
Han slipper ikke unna meg. Bestill en bil!
- Hallo, Duke. - Hei, Mike.
- Forretningene ser lovende ut i kveld - Ja, ordføreren med følge er her.
Jeg skal få en av karene til å bære ned dette.
- Hallo, Duke. - Bob, vi kan ikke klage på dette.
- Nei, vi har ordføreren her i kveld. - Ja, jeg hørte det.
Dette er gresk for meg. Forklar det til den omvandrende hovmesteren.
Jeg fikk et anslag fra byggherren på boligprosjektet ditt til vinteren.
Han kan dele opp nåværende bygg til leiligheter med plass til 50.
Det vil koste 5800 dollar, men da er oppvarming inkludert.
Oppvarmede, glemte menn. Høres ut som noe på menyen.
Vi tar en prat om det siden, Arthur.
Jeg har investert i firmaet. Når begynner du å betale utbytte?
Mat og husrom til 50 i vinter, og jobb i sommer, det er utbytte nok.
- Verste hovmesteren jeg har møtt! - Ekshovmester.
Jeg sa opp. Den idiotiske følelsen kom over meg igjen.
- Mener du Irene? - Hva vet du om det?
Bare øvre New York og nedre Manhattan vet hun er forelsket.
- Jeg kom meg ut i tide. - Hvorfor ikke gifte seg med henne?
Jeg har fått nok av ekteskapet.
Hva er galt med hovmestere? Mange sossedamer gifter seg med sjåføren.
Skriv ut en sjekk på 5000 dollar til meg.
- Til hva da? - Ny havn. Vi satser på yachting.
- Hvorfor ikke en flyplass? - Det tar vi siden.
- Hvor er byfyllinga som var her før? - Det er her, den er planert ut.
- Hvor ble de glemte mennene av? - Vi fikk flesteparten ut i tide.
- Ikke vær spydig. Hvor er Godfrey? - Godfrey Smith?
Kontoret hans er rett der borte.
Samme sted som før! Takk. Kom, Clarence.
Hold an! Hva er dette for noe?
- God aften, Courtney. - God aften, frøken Irene.
God aften.
Der er du. Forretningene går strykende.
Du er sprø, jeg drar hjem til Boston før jeg skjemmer ut min familie.
Godfrey, du har fått selskap.
- Hva gjør du her? - Ikke slipp ham av kroken.
Du må dra straks, hører du?
Henne ble vi fort kvitt. Si fra om du vil ha hjelp med mer.
Sånn som du har fikset opp her. Her er mye finere enn før.
- Så du la merke til det? - Har de glemte mennene fest?
- Den årlige sammenkomsten. - Jeg så ordføreren også der.
Han er æresgjest.
For en nydelig utsikt. Broen og alt. Er den alltid der?
Du har kjøkken! Her vil jeg like meg. Hva er her borte?
- Er det her du sover? - Det er formålet med rommet.
- Søtt, men vi må skifte tapet. - At vi må skifte tapet?!
- Jeg blir kvalm av grønn tapet. - Så ikke se på den. Du skal hjem.
Men jeg kan ikke dra hjem etter det som skjedde.
- Hva skjedde? - Det vet du like godt som meg.
Hør nå her..!
Ja da, bare bli sint. Jeg liker deg når du er sint.
- Kan du ikke la meg være i fred? - Du er mitt ansvar, jeg passer på deg
- Jeg kan passe på meg selv. - Se meg i øynene og si det.
Du elsker meg, det vet du. Ingen vits i å kjempe imot.
Du har falt for meg, bare vedgå det! Å, det er Clarence.
Beklager at jeg ble forsinket, men jeg måtte gå bakveien.
Legg veden der borte.
Kan du sette matvarene på kjøkkenet?
- Hva skal dette bety? - Ved og mat nok for en uke.
- At du ikke har med prest til vielse! - Det tenkte jeg ikke på.
- Får jeg komme inn? - Courtney!
Gray sa det var et par her som vil vies. Er det dere?
Ja. Kan du vie oss uten fullmakt?
Kinkig, men jeg har kjent din familie lenge, så jeg tar sjansen.
- Hvem skal du gifte deg med? - Godfrey. Dette er Godfrey.
- God dag... - Godfrey. God dag.
- Vet faren din om dette? - Alle andre enn Godfrey vet om det.
- Vi trenger et vitne... - Clarence, du kan være vitne.
Stå der.
Kom nå, Godfrey.
Ta hverandre i hånden.
Nei, høyre hånd.
Stå rolig, Godfrey, det er gjort på et øyeblikk.
Norske tekster: P.S. Mannes